Mu nimi on Franke, Franke Delano. Olen professionaalne jälgija.
See on minu töö. Püüan märkamatult tahaplaanile jääda...
ja jälgin.
Mees, kes mind palkas, on Angelo, Angelo Alleieghieri.
Ühtedele on ta suuremeelne inimene,
teistele jälle üks väga vastik tegelane.
Aga kas hea või halb, esmalt on ta isa.
Ta käseb mul juba aastaid oma tütart jälgida, kes ei tea,
et ta tema tütar on, mis teeb olukorra tunduvalt keerukamaks.
Juba kuid pean ma tema märguandeid ta tütrele filmima.
Tundub, nagu tahaks ta oma elu joonde ajada, mis mind...
pisut närviliseks teeb. See on nii, nagu teaks ta midagi, mida mina mitte.
Hei, Frankie. Kas ma saan midagi sinu heaks teha?
Peaks ma paar head sõna su heaks välja käima või mis?
- Ma peaks end häbenema. - Aga miks? Sa teed seda liiga kiiresti.
Frankie, kui ta peaks kunagi oma mehe, selle armetu kuju,
maha jätma, ei saa sina seda enam mulle teha,
mis sa praegu teed, mõistad? Ja veel. Ole valvas.
- Mille eest? - Kaitse end selle eest, kes...
kes piina tunneb...
ja seda ka sulle soovib.
Olgu, hakkame pihta.
Kas tead, peale nii mitmeid aastaid mäletan ma arvutuid asju.
Asju, mida ma ei tea enam, kas need tõesti sündinud on...
või nagu ma tahaksin, et need oleks olnud.
Sest kõik, mis on olnud, seostan ma temaga.
Angelo ütles alati, et ta on ainuke, kes talle jäänud on,
aga tal polnud just eriti nii, kuigi ma sellest probleemi ei teinud,
et mina tal veel olin. Ma armastasin Angelot nagu oma isa.
Tule juba, me ei tohi teda kaotada.
Mulle polnud ka keeruline end tahaplaanile hoida,
kui ta maailm kokku varises, kui ta oma mehele järgi andis,
kui nad oma poja ühte kaugesse internaati saatsid.
Ma näen teda, Kip! Lennukis! Rawley! Rawley!
See polnud minu idee! Mina ei tahtnud sind minema saata. See oli tema idee!
- Jennifer, jäta! Jumal, mis sa teed? - Rawley! Rawley!
Jälgi seda. See ajab ta hulluks.
- Ta loperdab kui mingi linnuke. - Ma tahan ainult ta nägu näha!
Kuradi jama! Ma teen kohe katuse... Tule alla!
Tule alla! Neetud ja kinniõmmeldud!
Ma mõistan teie kurbust. Seda et...
oma laps ära saata
Ma... ma... Ma ei mõista.
Aga siis... siiski.
Miks sa sellest sellist draamat teed? Ta käib ühes sõjakoolis.
- Temast saab mees. - Ta on 7-aastane.
Ja sina tundud justkui samavanune.
- Kas sa ei tahaks oma juukseid heledamaks? - Mida?
Värvi oma juuksed heledamaks. Võib-olla teb see ka su meele heledamaks.
No, ma võiks ju midagi kohendada, tõsiselt. See meeldiks mulle.
- See ei sobi, ja sa tead seda. - Ja muidugi.
Sa pead emmale hoidma. Jäta meelde.
Lihtsalt lahe. Meie poeg on ühes sõjakoolis, kus on ainult poisid.
Sa lased aedniku lahti, pool mööblist on seismas, raha pole,
et teda tagasi tuua, ja seda vaid tänu sellele, et mäeehitusaktsiatesse investeerisid.
- Meil pole kodu. Fantastiline. - Sain paki.
Panin selle sinna. Seal see on. Kuidas sa saad küll nii osavõtmatu olla?
- Rawley'st pole sul ometi puudust? - Sa pead sellega hakkama saama.
- Millega hakkama saama? - Tõsiselt, mida sa siis enam tahad?
- Sa küsid seda mult koguaeg. - Hästi, otsi endale lõpuks tööd.
Mul oli töö, kuid sa ütlesid, et ema peab kodus olema.
Pealegi, kes mind tahab?
Kõik, mis... mis me teie perele saadame,
raiskab mees ära.
Või lihtsalt kaob.
Vaata teda. Ta on kõhnaks jäänud. Äkki on närvid...
selles süüdi. Kui mind enam ei ole,
asud sina minu asemele. Hoolitse,
et ta juurde võtaks.
Mul on tunne, sa ei lahku siit kunagi, eks?
Me kõik peame kunagi minema.
Pole vajadust suure relva järele.
Üks 22-ne peaks aitama.
Vanamees peaks veel sööma.
- Külm tuul puhub meile vastu. - Olen täiesti segaduses.
Just saatsin oma pisikese sõjaakadeemiasse.
Sa püha jumal. See ajab mind hulliks. Saan veel äkki südame infarkti?
- Meestel juhtub seda, meil mitte. - Meestel juhtub, meil mitte.
Hinga sügavalt sisse. Ja nüüd välja. Just nii. Ok.
Tead mis? Emme pisikesed abilised on väljapääs. Võta üks.
No, on parem, võta kaks. Ja su probleemid lahenevad.
- Ta mees kirjutab neid patsientidele. - Mulle virutab ta kolmekordse doosi.
Jennifer, sa peaksid kaks võtma. Palju sa alla neelasid?
- Ma arvan, et nii palju, kui sa ütlesid. - No siis, bon voyage.
- Oh, ega ometi. - See on õudukas.
Sry.
- Offitser, kas on mingi probleem? Öelge. - Te pargite keelualas.
Mis Angelo selles tüübis leiab? Ma topin talle tihti tasku.
- Selge. Aga kas Malatesta teab sellest? - Ah, Malatesta. Ja edasi?
Lõpeta lora. Vana ei tea pooli asju. Ja sina hoia end
parem sellest sitast väljas. Selge? Oh, see lahe lugu.
- Alati, kui see tuleb, nutab mu süda. - Ja. Ma tunnen midagi sellist nagu torget.
Torget? Kes sa selline oled, kes ei tunne isegi enam torget,
- kui sellist lahedat lugu kuuled? - Ja mida sina siis tunned?
Selle jupikese pärast kirjutate te mu üles?
- Seadus on seadus. - Kuidas oleks, kui ma tükikese edasi sõidaks?
- Ja kui ma omale abi kutsun? - Kuidas oleks, kui te seda ei teeks?
- Kui te nii armas ei oleks... - Vaadake ette.
Te särate ilusti.
Vaid üks odav lõhnavesi.
Pakun, et see on...
- Bruno. - Veel üks viimane soov?
Ma soovitan teile tigusi. Need on suurepärased.
Kähku minema siit.
Hei! Kui ma teid varem kohanud oleks, oleks teil nüüd üks parkimistrahv.
Andke palun andeks.
Jah. Mida?
Ma olen juba teel. Olen kohe seal.
- Mu pojal on 39,4 palavik. - Ah, see läheb varsti üle.
- Kas tulen kaasa? - Ei lähen üksi.
- Olgu siis. Te õnneseened. - llusat päeva, leedid,
tere tulemast. Meil on üks eriline üllatus teile.
Ja seda tänu Jennifer Barret'i väsimatule tööle.
Olgu tervitatud jumalik ja austatud autor Marcello Delarosa!
Mulle tundub, et siin polegi mehi. Kui kahju.
Kui lubate, lasen ma oma teosel iseenda eest rääkida.
Lubasin endale, teile siinkohal see kaasa tuua. "Meie tee".
Raamat avaldus eelmine aasta. Ja seejärel, kui peab,
võite küsimusi esitada. Aga olge palun tagasihoidlikud.
- Ta on suurepärane. - Tal on mõju.
Ta seisis Appolonia di Mare kaljudel,
oma asunduse kaljudel. Ja ta ümber kohisesid hääled,
nii pühad kui issanda vaikimine.
Meremeeste hüüd. Ta oli jälle kodus,
ühinenud laeva vaimudega, kes enne teda tulnud olid.
Tulge, te roomlased, te kreeklased ja te tumedasilmsed hispaania maurid.
Viivitasin vist liiga kaua kojutulemisega, mõtles ta,
sest aeg on varas, keda ei ole kunagi võimalik tabada.
- Ei iial, Jennifer. - Oh...
- Ja, ei, mul on kõik korras. - Tule, istu.
Seal! Hallo!
- Oh ei! - Ei, ei!
Ei, Jennifer, praegu pole hea hetk sinu stseeni jaoks.
- Minu stseeni? - Se pole nii nagu välja paistab.
Sul pole aimugi, kuidas paistab. Sa kepid teda basseinis...
ja mina saan ainult missionäriasendis. - Jen-Jen, ma...
Ära kutsu mind Jen-Jen´iks. Ma arvasin, et oled mu sõber. Aga nähtavasti oled sa...
üks mingi pornostaar. Nüüd ma tean, miks ma oma juukseid värvida võiks.
Sellepärast. Välja siit!
Ma pean nüüd lastele järgi minema.
Jennifer, ka sina kannad siin osa vastutusest.
- Mis sa räägid? - Ma tunnen end iga kord üksikuna,
kui sa selles raamatuklubis olid. - Sa muutud veel nii üksikuks...
nagu sa pole veel kunagi olnud.
Hulluks läinud!
Sitapea.
No jah, vahel on see üsna raske töö, väsitav.
Sa ei tõsta oma jalga siia enam kunagi, sest see on minu maja, ja seetõttu
pole siin midagi vingerdada, Kip! Ja sa ei peta mind enam iial.
Pühajumal!
Proua, palun. Tehke palun lahti.
- Hallo. - Saite viga.
- Jah, proua. - Te veritsete. Üsna palju kohe.
- Seda juhtub, kui sinu pihta tulistatakse. - Tulistatakse. Teid...
- Pole nii hull, kui paistab. - Te eksisite uksega.
- See on vale ümbrus. - Ei, üks hetk.
Ma olen õige ükse taga, Jennifer. Kas tohin?
- Kas me oleme kohtunud? - Ja, proua, nii see on.
- Ma ei mäleta teie nime. - Frankie. Frankie Delano.
õige, Frankie! Kui ma veel väike olin, vedasite meile toiduaineid.
Jah, proua, kui te veel väike olite, proua.
- Ma arvan, et ma kuulsin uudist. - Millist?
- Arvan, et olete seda juba kuulnud. - Ma ei mõista.
- Kas te televiisorit ei vaata? - Teadlikest ringkondadest...
kuulsime me, et mõrv maffia käekirja kannab.
See kena vana mees. Me peame teid haiglasse viima.
- Pole vaja. - Mis, poltsei?
- Ei, pole üldse oluline. - Mis me siis tegema peame?
- Teid tulistati. Seda te ütlesite. - Proua, kas teil pole juhuslikult...
- DVD-mängijat? - DVD?
Jah, proua, DVD-mängijat.
- Teda lasti. - Lasti? Ah et teda lasti.
Mis küll täna kõik juhtub! Kindlasti on üks magamistoas,
ma arvan.
Ma jõin pisut liiga palju ja olen pisut nõrk verekaotusest,
ühesõnaga, peaks ma midagi lolli ütlema, palun juba ette vabandust.
- Asetage käterätikuid sinna. - Jah.
Ägedad rinnad. Grandioossed. Näevad kui shampaniaklaasid välja.
- Ma võtan vabanduse vastu. Palun. - Üks hetk. Kas te ei...
mängiks seda? - Ma loodan, et te ei nüüd seda,
mida ma arvan. - Kõik on korras. Ei midagi erilist.
- Olen juba korra teinud. - Ok.
Sihuke värdjas, neetud.
Ok.
- Veel vaid kaks. - Ja?
Minu armas Jennifer.
Kas ta just ütles: "Minu armas Jennifer"?
Kas te ei annaks mulle... viskit, palun?
- Tänan. - Kui sa seda siin vaatad,
olen ma surnud. - Kust ta teab, kes ma olen?
- Miks te seda mulle räägib? - Ma räägin sulle seda, sest sa...
ei ole see, keda sa arvad olevat. - Nüüd on mul kergem.
Oli üks sõda New Yorgis. - Sellel oli tal palju vaenlasi,
kes tal nahka üle kõrvade tõmmata tahtsid. Sel oli üks Sammy Carboni,
kes teda tappa tahtis. Seda soovis ka Lucio Malatesta.
Kuid mida rohkem nad Angelo peale lootsid, seda enam...
tahtsid nad üksteis tappa. Seega kinkis Malatesta Sammy'le...
uued golfikepid. See oli tema meetod kindlaks teha,
et palgamõrvar täpselt teaks, kust ta Sammy leiab.
Kuna killer oli reetur, kes tegelikult meie heaks töötas,
paistis see nii, nagu oleks Angelo Sammy turma taga seisnud.
Peale seda kui see killer Bruno seniori poolt vagaseks tehtud oli,
kes oleks seal enam seletanud, mis tegelikult juhtunud oli, nüüd,
kui meie mees surnult põrandal lebas. - Vau, missugune löök..
Milline killer Format'ist laseks noort Bruno't autos oodata,
ajal, kui ta oma asja läbi viib? - Haiglas oli...
Sammy Carboni esimene külaline... No kes se muu?
Lucio. Lucio Malatesta. Ta süüdistas mind, et mina olin see.
Ma ütlen sulle nüüd, kes sind tulistas.
oli üks Angelo meestest. - Lucio.
Minu poeg, väike Gianni.
Ma ei näe seda kunagi, millal temast mees saab.
Kui Angelo kunagi kord lapse peaks saama,
leia see. Tapa see.
Mu naine, Maria, ootas last.
Noh lendasime Sitsiiliasse, Castellamare külla.
Mida enamat ma tahtsin? Mul oli mu üliarmastatud naine,
meie laps pidi kohe sündima.
Ma lasin ooperiteatri renoveerida, et mu naine...
muusikat kuulata saaks, mida ta nii väga armastas.
Mu...
mu naine suri sünnituse ajal.
Ma... ma ei leia tänaseni sõnu,
et oma kurbust selle üle väljendada.
See on nii jubedalt kurb. Ta noor naine sureb...
kui ta sünnitab. See on nii... Mu jumal.
- Nad said tütre. - Tütre?
Ta võttis oma tütre ameerikasse, kuid nagu me teame, oli tal vaenlasi.
- Kui ta oleks leitud, oleks ta beebi tapetud. - See on jube.
Ta leidis ühe lapsetu paari, kellel oli vähe raha, ja andis mehele
tööd ning ostis mõlemile suure elamise Glenn Cove's.
Seal olen ka mina elanud.
Ja kuigi ta lapsel tumedad juuksed olid
ja noorpaaril heledad, lasi ta neil ta lapsendada.
Ta andis ta ära.
- Siin muutub palavaks. - Tjah, ta maksis neil kõik.
- Kuid ta esitas ühe nõudmise. - Tüdruk ei tohtinud kunagi teada saada,
kes ta isa oli. Sest kui ta seda oleks kuulnud...
- oleks nad kindlasti teda otsima hakanud ja... - Ja ta vaenlased oleks ta kinni püüdnud.
- Seega ei öelnud ta vanemad talle midagi. - Aga nüüd on käes aeg,
mil ta sellest teada saab. - Püha jumal.
- Sa pead nüüd tõde teadma. - Ei, ära ütle seda.
- Ma... - Ei, ära ütle seda. Ei.
Ma olen su isa, Jennifer. Sa oled...
üks Allieghieri. Ja meie, kuuled sa, ei kummarda kunagi.
Head ööd, Jennifer.
Kes seal on? Mul on relv!
- Kuskil. Kuradi raisk. - Ärge kartke, see olen mina, proua.
- Ah soo, teie. - Tere hommikust.
- Ma panen kinni. - Ei! Ma ei sule kunagi uksi.
- Klaustrofoobia? - Minu foobiad ei ole teie asi.
- Ma helistan nüüd politseile. - Palun, palun. See pole ju vajalik.
Kas te teete mulle haiget?
Ei. Siin, see on teile, itaalia munad á la Milanese,
natuke polentat, biscotti, pisut ricottat ja üsna palju espressot.
- Mulle ei meeldi see värk. - Ma tean. Teile meeldib must kohv,
toust ilma võita ja marmelaadiga. - Kust te seda teate?
Palun. Muidu läheb kõik külmaks.
- Kas kõik on korras? - Ja, tänan. Kõik on parimas korras.
Palun.
- See on suur maja. - Kas se soovite sel viisil teada saada,
- kas siin keegi elab? - Ei, ei.
Mu poeg käib ühes sõjakoolis. See on lihtsalt uskumatu. Ta on 7-ne.
Mu mees soovis seda. Mu meest ei ole enam. Ma tahtsin nii.
- Kas te teete meelsasti süüa? - Ei. Ma armastan söögi tegemist.
Proovige polentat. Teie isa tahtis alati, et te rohkem sööks.
- Minu isa? - Hm. Nojah, Angelo.
- Aitab. - Mis?
Ja, aitab nüüd Frankie, sellest isast-hooldajast kes te ka poleks.
Ta ei ole mu isa! Selge? Mul on juba isa.
- Ta elab siit 5 miili kaugusel. - Ma palun teid. Pidage.
- Stop! - Kas te oleks kasvõi üks minut, palun.
Ma ei taha teid kinni pidada, kuid oodake üks hetk.
Proua. Jennifer!
- Kui te peaks kedagi vajama, kes... - Eilset ööd ei ole olnud.
Ja kui ma tagasi tulen, olete te kindlasti kadunud. Tänan hommikusöögi eest.
Teiega tuttavaks saada, oli meeldiv.
Kuhu te minna soovite? Kuhu te lähete?
- Teraapiasse. - Olge nüüd, teil pole seda vaja.
Oi, muidugi. Shoppama.
Kas kõik on korras?
- Saan ma teid aidata? - Ja te nimi oleks?
- Allison. - Ma tahaks kõike Ensadalt näha.
- Suurus 38. - Kõike?
Ma tahan oma kullakese kuni enam-ei-lähe-ni tühjaks teha.
Soovib veel keegi palju raha välja käia. Mul on jubedalt abi vaja.
Suur tänu. Tänan. Ma võtal lihtsalt need kõik.
- Oo, mu jumal! - Rahu. Kõik on korras.
See on möödas.
Oh jumal, oo ei! Kallaletung! Seda see oli ju, eks? Kallaletung!
- Kes võiks mind küll tappa tahta? - Ma arvaks, Lucio Malatesta.
- See on mu nimistu eesotsas. - Nimistu! Mis nimistu?
- Tähendab, et inimesed seisavad sabas? - Ei, mitte seda. Las ma sõidan.
- Mina tahan oma autoga sõita! Kuulge! - Ma vötaks heameelega nüüd rooli...
omale kätte. Ma olen paremas olukorrad kui teie.
Ma mõistan. Te olete kindlasti hea autojuht, aga ma arvan,
et oleks parem, kui mina siiski sõidan.
Võib ju olla, et see minu viga oli. Nad olid mulle nähtavasti järgi hiilinud.
No jah. Kui ma teid veel ei tundnud, sain ma veel hakkama,
ise endale kingi osta, ilma, et keegi mind tappa oleks tahtnud. Au, au!
Millist odekolonni te peale panete? On see käbi?
- Oh, see ei saa ometi tõsi olla. - Kas te ei saaks kasvõi korraks rahulik olla?
- Ok. Ma olen täidsa läbi. - Ma mõistan, selge, aga mul...
hakkab pea kohe hirmsasti valutama. - Andke mulle andeks aga 5 minuti eest...
oleks mina ilma peata ringi jooksnud! - Palun!
- Mis see olgu? Ärge podisege, rääkige! - Proua, mis teil praegu on,
on lihtsalt paanikahoog. Seda juhtub tuhti peale mõnd kallaletungi, tegelikult ka.
Te teate asja üsna põhjalikult. Te olete samuti killer. Eksole?
Ei, proua, see on nii, et killer tapab inimesi. Mina olen ihukaitsja.
Ja ihukaitsja kaitseb inimesi. - Te olite mu isa ihukaitsja,
ja ta topiti mulda. Ja nüüd olete te minu ihukaitsa, lahe!
- Nüüd kohe lõhkeb mul tõepoolest pealuu. - On teil üldse õrna aimu sellest,
kui võimas mu isa on? Ta on üks edukas New Yorgi ärimees.
- Te teeb teil vaid elu põrguks. - See just sai alguse.
- Kuulge, proua, andke andeks. - Ma soovin oma isa näha. Kohe.
- Teie isa oli Angelo. - Viige mind mu isa juurde!
- Ema! - Ma olen siin, kullake.
Kas sa juba kuulsid, mis Mall'is juhtus. Seal oli tulistamist.
Ja, kuulsin. Kas issi on ka kodus. Ma pean teiega rääkima.
Su isa vist tuli just oma sulgpalli treeningult tagasi.
Millal issi on hakanud sulgpalli mängima?
Su isal on afäär. Klubis. Sulgpallitreeneriga, kallis.
- Kui vana see naine on? - Nojah, see naine on mees.
Jen-Jen, kas see oled sina?
- Issi? - Jen-Jen!
Tere mu armas.
Püha müristus, ma arvan, et sa näed suurepärane välja.
Issi? Ma... ma loodan, et sa ei pahanda mu peale.
Sul on vist üks afäär?
Sellepärast ei muutu meie vahel ju midagi. Ma jään muidugi...
su isaks edasi. Mul pole kunagi parem olnud.
Ta on mind korralikult vormi ajanud, kas sa ei arva?
- Kõikidel meestel on midagi irratsionaalset. - Ah ja.
- Mis te ütlesite? - Seda, mida ma arvasin. Tänan.
Et nad mu kallid vanemad on ja et teie mingi maffia-jobust nilbik olete.
Ühesõnaga. Emotsionaalne väljapressimis- katse läks persse. Ja veel,
kui mu advokaat... - Kuidas palun. Öelge mulle palun...
ma sooviks väga teada, kui siin selline koht on, kus inimesed õpivad
end sedasi ülalpidama, et pidevalt sel toonil rääkimine, neid selleni viib,
et isegi kivirahnud migreeni saavad. Kas te ei mõista,
et te pole üldse selline? - Aga muidugi. Muidugi ma olen selline.
- Nii, te teate, kes te olete? - Ärge mu vanemaid palun tapke.
- Nad ei ole seda. Tegelikult ka. - Palun. Neid kumbagi
ei tohi heinamaa alla ajada. - Öeldakse mulla alla ajama...
mitte heinama alla. Nii see on, mh?
Ah mis?
- Kuidas sul läheb, Whitney? - Hästi, Frankie. Ja sul endal?
- On parem olnud. - Ja, olen seda kuulnud.
- Sa näed hea välja. Teed sa selleks midagi? - Sul ei jää ka midagi märkamata.
Üks moment. Kas teie kaks polnud ometi ju... mitte paar, või eksin?
Whitney, sa pead seda talle ütlema.
Ütle talle.
Tulge. Tulge.
Palun väga.
Teen Iühidalt. Niisiis, Angelo tõi sind meie juurde.
Sa olid imeilus beebiplika. Sa võtsid mu käest kinni,
istusid mulle sülle ja ütlesid pidevalt ühte ja seda sama, et sa
Imeilus, imeilus. Ja ikka ja jälle.
Muidugi me võtsime su. Me oleks su ka ilma rahata võtnud,
kuid see võimaldas meile mõlemile uskumatult ilusat elu.
Mul oli sulle võimalik vaid ühte anda, Jen-Jen.
Ja see oli mu vana, rumal süda.
Issi.
Ema, söök maitseb paremini, kui see, mida ma kodus saan.
Võib olla. Ma pole kunagi eriti hea kokk olnud, tunnistan seda.
Ja mina... Ei, ei. Mina... ja, see on hea.
See on fantastiline, ja, tõesti. Aga ma pean tingimata veel...
ühest asjast sinuga rääkima. Need on geenid. Tead, need on...
vastutavad omaduste eest, mida perekonnas päritakse.
Paistab, et su vanaisa... No jah. Ma loodan ka veel,
et ta su vanaisa on. Ei, ei.
Ahja, mida ma tegelikult teada tahtsin, kuidas teil seal dushid on?
Ok, Franki-köögisaadet esitab teile... Beretta.
- Hulluks olete läinud? - Pisut.
Ma helistan. Ei midagi, kallis. Kuskil müristas.
- Ema, ma pean ära panema. Ok? - Olgu. Ole tubli.
Ma armastan sind.
- Kuidas poisil läheb? - Talle tundub seal meeldivat.
Olen nii üksik, ja te lõite mu köögi segi.
- Andke mulle andeks, seda selle kuuliga. - Ma pean seda siin silmas.
- Nii näeb see peale söögitegemist välja. - Tõesti?
- Ma arvan, et teie poiss tunneb teist puudust. - Ei, seda ma ei usu.
Miks ka mitte? Ta isa käitus temaga kui koeraga ja...
ta ema ei osanud tegelikult kunagi oma eluga midagi peale hakata.
Nüüd õelge mulle tõtt. Olete ennam üldse süüa teinud,
või te teete ainult nii, nagu oleks. - Ei, ei, ei, ei.
Ma teen mõnuga süüa, ja teie lubate mulle, et te seda sööte,
ennem kui see külmaks läheb, ok? - Ja.
Mis hüüdnimi teil on, Franke?
Mis on? Teil maffiatüüpidel on ju kõikidel üks,
nagu näiteks Louie, Kihv. Charlie, Pekihuul.
- Frankie, Hullkokk. - Ma olen kõigest Frankie, proua.
- Mille Iühend on Franke? - Miks te seda teada soovite?
- Lihtsalt. Võibolla Francis? - Te peaks...
tähtsamate asjade peale mõtlema, proua. - See tähendab et Francis, õige?
Teil on neiupõlvenimi. Muidugi. Nähtavasti olete te üritanud
seda kompenseerida. Te kannatate kindlasti mingi isiksusehälbe all.
Väljaspoolt macho, sitsiaallane, kes mingis käbihaisu pilves...
peita tahab, et Francis kuskil sügaval temas elab või midagi sellist.
Mh, mh. See oleks hea hüüdnimi, St. Francis, Käbi.
Ärge saage minust valesti aru, proua, aga mu peas toksib juba pisut.
Teen ettepaneku. Ärge nimetage mind enam prouaks,
ja mina ei kutsu teid enam Franciseks. Ja te kinnitate, et teie selle valmistasite?
- Jah. - Et mul see kõik majas on...
Teil on veel palju pakkuda, rohkem, kui te arvate, pakun ma.
Suur tänu.
- Mis edasi? - Nojah, teie isa on surnud,
kuna ma ma ei saanud oma tööga hakkama, kuid seda ei juhtu enam kunagi.
Teil on seal tagapool külalistemaja. Ma koliks sinna meelsasti sisse,
kuna ma ei usalda kedagi. Igalpool on peidus oht. Kõikjal kuhu vaatan.
- Ööl on tuhat silma. - Kuidas palun.
- Te näppasite selle lause. - Ja, Bobby Vee'It. "Mäletan kui sa
jutustad neid valgeid valesi..." - "Ööl on tuhat silma".
Seda lasti, kui Peter Hackbart üritas mu pluusi alla pugeda.
Andke andeks, ma ei oleks pidanud seda ütlema.
- Ei. - Mida?
Ei, teil polnud pluusi seljas. See oli üks lai roheline pusa.
Ja lasti Bon Jovi selle aja suurimat hitti, "You Give Love A Bad Name".
Ei või olla. Ma lähen nüüd magama.
- Hästi, te võite külalistemajja minna. - Aitäh.
See oli üks pöörane päev.
Franke! Kes see küll on?
- Seda pisikest sitapead ma ju tunnen. - See sitapea on mu abikaasa.
Ma kõrvaldan selle probleemi teil lõplikult kaelast.
Minge tagasi voodisse ja las ma teen oma tööd. On teil labidat?
- Labidat? - Millega ma auku kaevata saaks.
Mis kurat siin lahti on? Kes see neetud tüüp on?
- On sul juba mingi sõber juba? - See on Frankie, mu turvamees.
- Kes te olete? Mis siin haiseb? - See on käbi.
- Okseleajav. - Ärge rääkige temaga.
- Kuidas te minuga minu majas räägite? - See on tema maja.
Mõelge järele.
Kullake, kallis, mul... on vaja sinuga rääkida. Kas ta peab juures olema?
- Ta teeb vaid oma tööd. - Mis tähendab tööd? Ma olen su mees.
- Kas lubate, härra, palun. - Vabandust, kipsikas.
See, mis eile juhtus, polnud midagi muud...
kui üks arusaamatus. Ülepalju tarvitatud kogust Single Malt Scotch'i...
tühja kõhu peale oli selle põhjuseks. See oli rikkumine abielumoraali vastu,
mida ma kogu oma südamest sügavalt kahetsen.
- Ennem pole midagi olnud? - Ei, mitte kunagi. Ausõna.
- 14. august. Lennujaamahotellis. - Oh, ok. Oh. Ja.
Rootsi stjuardess aga muidu küll mitte.
- 5. detsember. Hotellis "Neli Aastaaega". - Ah õige. Ning...
Kinnisvaramaakler, kuid see oli vaid kähkukas. Mui ainus kähkukas,
seda ma vannun jumalale. Mu jumal, kohe tuleb kogu taevas alla.
Hästi, aitab, see on juba aastaid nii olnud.
Astu välja siit!
- Te peaks minema. - Olgu. Suurepärane.
Lihtsalt võrratu.
Kohtus näeme siis.
- Tjah, seal ta läheb. - Läbi kõik.
- Tulevikus meestetu. - Eks kunagi on jälle mõni.
Ma ei taha enam kunagi meest.
Ma usun kahte asja: pühakuid ja et igal potil...
kaas on.
- On teil keegi, Frankie? - Hm. Ma arvan küll.
Siis on hea. Ma arvan, et kõigil peaks keegi olema.
- Kõik näevad välja, nagu vihkaksid mind. - Te peate teda Angelo armastatuks.
Issand, ei. Ma olen kui katoliku kiriku lits.
Me oleme kõik patused.
- Mis ta nüüd ütleb? - Et me oleme üleliigsed.
Ja nüüd jutustab ta Kristusest. Ja ta verest, ta haavadest.
Veel verest. Ja süüst. Ja ikka jälle verest.
- O mu... - Ikka veel haavadest, ikka veel verest.
Nüüd jälle haavadest.
See tüüp seal on Bruno Maranzella. See kelle pea näeb välja kui...
lennukikandja. - See Malatesta-vurr, kus see on?
Otse tema kõrval. See kes näeb välja, nagu peaks ta juba ammu kirstus lebama.
No jah. Kes ütles, et mehed vanaduses head välja näevad?
- Raisk! - Vabandust.
Angelo Allieghieri oli mees täis entushiasmi.
Verdi ja Rossini muusika täitis tema südant.
Ta oli aga ka mees täis sügavat kurbust.
Ta kaotas oma naise, oma Maria, liiga vara.
Tal polnud lapsi ega lapselapsi, kelle naer tal vanadusekoormat...
kergendada oleks võinud. Üksindus tegi ta kurvaks ja tühjuseks.
Ta teadis, et ta sureb üksinda. Niisis, Angelo,
oleme me siia täna kogunenud, et sind leinata.
- Aamen. Aamen. - Aamen.
Aamen.
- Ma ei unusta sind kunagi. - See tähendab itaalia keeles vendetta.
Sa pead eemale hoidma, jäta meelde. Alati eemale joidma.
Te närukaeled ei anna kunagi alla, mis?
Frankie! Frankie, mis müra see on?
Ära muretse, ma koristan prügi ära.
- Kas te ütlesite veel midagi, Frankie? - Me ei öelnud midagi rohkem.
Ei, ei. Hoia oma perset!
- Malatesta, sa töötad amatööridega. - Frankie!
Frankie!
- Frankie! - Ja.
- Tohin ma sisse tulla? - Eee.
Väljas pole just eriti soe.
- Kas kõik on korras? - Suurepärane.
Issand! Oh. Mul on tunne nagu ma oleksin keset käbihaisu-universumit
- Andestust, andke andeks. - Frankie, mul on selline hirm.
- Ma olen ju siin, proua. - Ja muidugi, jah. Ma...
Sellist hirmu tunda praegu, polegi nii eriti halb.
Nüüd on mul millegi konkreetse ees hirm. Mulla alla topitud. See on midagi muud
kui hirm, mida ma tavaliselt tunnen, nagu mingi olematu oht...
või midagi sellist.
Ma tean, mida ma pisikese tüdrukuna kartsin, väga kartsin,
nimelt musta meest voodi all ja peldikupoti auku.
See on uskumatu, kuidas meie salajased hirmud ja alateadvus...
- Ütlesite te midagi? - Ei. Ei.
... alati uut meie mõtlemist ja meie tegemisi mõjutada võivad.
Noorukina saadeti mind ühe uurija juurde.
Dr. Gilmore on ta nimi. Ta ütles, et see ei sõltu mitte sellest,
et me alati... Ükskõik, ma valetasin talle. Ma ei tahtnud lihtsalt,
et ta mu vanematel räägiks, mis minuga viga on.
- Proua? - Frankie?
- Meil on oravad. - Tegelikult ka või, Frankie?
Jah, proua, tegelikult. Suured juba. Nad valmistavad end talveks ette,
õgivad liiga palju, siis peeretavad tihti. Või jäävad seinapragudesse kinni.
Kui nad üritavad jälle välja saada, peavad nad peeru välja laskma,
ja see oli põhjus sellele, mida te just kuulsite.
Oh. Vaesed loomad.
Jah, loll värk. Loll värk.
Frankie? Rääkige sellest mulle veel. Sellest unest pühakutega.
See on üks unenägudest, mida näevad sitsiillased,
kes pole veel kunagi Sitsiilias olnud.
Nad on rannikul, ühel kaljul,
vee kohal. Nad kuulevad muusikat, ooperi helisi,
mis kuskilt tulevad, aga nad ei tea, kustkohast.
Nad usuvad, et need pühakud on, kes laulavad. Igatsevaid aariaid sellest,
mida nad kunagi pole kohanud. Teie isa rääkis alati teie emale,
et suurimad armulood juhtuvad ooperites.
Ta armastas teda väga.
- Olen kohe tagasi. - Olgu.
Äge! Te saite hakkama! Kaks tosinat. Eks. Suurepärane!
Ok, oodake, kuni see möödas on ja te applausi kuulete,
siis avage uks. Ja kui ma teile lehvitan, tulge sisse.
Tahan teda üllatada. - Tänan.
- Saate aru, mis nad laulavad? - Eriti mitte. Ainult, et ta surnud on.
- Täiesti surnud. - Mis ta nüüd ütleb?
Ta tahab, et ta tütar talle kätte maksaks. Ta ütleb: "Karista mind, mu pisike!"
"Mu pisike", mu jumal, ma ei kannata seda välja. Mida veel?
"Anna mehele, kes sulle elu kinkis, rahu surmas."
La vendetta e tutto.
- La vendetta e... - ... tutto.
Huvitav.
Marcello.
Uskumatu. Ta viskas mulle ühe roosi, valge roosi.
Ja siis. Aga ma arvasin alati, et punased roosid on midagi erilist.
Mis te räägite? Valged on erilised, süütud. Punased on tavalised.
Neid kingitakse pidevalt.
- Tänan teid autogrammi eest. - Kas ooper meeldis teile?
- Rohkem kui ma kunagi oleks arvanud. - Angelo armastas ooperit.
Oli mu isa kena, kui ta noor mees oli?
Ta nägi hea välja. Kui teie ema toas ringi liikus, kõik seiskus.
Ja ühel pulmapeol kutsus ta mu kord tantsima.
- Olite te kohkunud? - Muidugi. Olin veel poisike.
- Sel ajal ootas ta teid. - Tähendab, te olite esimene
mu elus, kellega ma tantsinud olen. - Jah.
See on nii nunnu. Ma pean teilt midagi küsima.
- Olete te kunagi abielus olnud? - Ma ootan ikka veel.
- Olete te kunagi armunud olnud? - Armastus on üks ajutine...
segaduses olukord. - Ja te pole kunagi segaduses olnud?
- Loete te seda? - See Marcello laseb oma sõnades
eriti palju innukust särada. Teate te temast midagi?
Ma kardan, ma ei kannata seda tüüpi. Na on liiga pehme.
- Miks on pehmuses valesti? - Minugipoolest võib olla.
Kuid kutid nagu tema teevad näo nagu päike vaid nende pärast tõuseks.
- Pehme olla ei ole just eriti lahe. - Kas mees ei tohi kunagi võluv olla?
Ei. Ma usun, igale reeglile on erandeid. Aga mina oma osas
pole veel kunagi toolil seisnud, ja nii kõvasti kui veel saab, karjunud: "Vana,
sa oled eriti jumalik! Kas tahaksid minuga nädalavahetusel
Palm Springs'i sõita?" Ei. Naised on hoopis teistsugused.
Võib juhtuda, et naised mingi kuti pärast pööraseks lähevad või nii.
- Ma tean, uskuge mind. - Ausalt?
Esimest korda kogesin seda, kui Carboni-poiss Queens'i tuli.
Ta oli kaua Itaalias. Angelo tahtis teada, kes ta selline oli. Ta pani mind
teda jälgima. Ühel päeval kogesin ma, kuidas kõik need väikesed tüdrukud
selle poisi pärast segi läksid. Ta oli tõeline kullatükk, kellele
päike paistis peale paistvat. Ta oli just selline,
nagu iga 13-aastane poiss olla tahtis. Ma tean seda. Ma olen seda jälginud.
- Miks te teda jälgisite? - Sest ta oli üks Carbonitest. Gianni Carboni.
- Sammy Carboni poeg. - Muidugi.
See tüüp, kes Lucio Malatesta tappa lasi ja kes üritas
seda oma isa kaela ajada. - Tundub, nagu tuleks siia.
Kuidas ma välja näen? Kui te mind vaatate, mis te arvaks?
- Seda ei sooviks te teada. - Ma soovin seda teada. Frankie,
ma räägin tõsiselt. Ta tuleb lähemale. Kuidas ma peaks küll välja nägema?
- Mis te teete seal? - Juba korras. Usaldage mind.
Hei. Kuidas läheb?
Hm.
- Mis te arvate? - Mis mina arvan?
- Olete te koos? - Mh. Jah.
- Ma... ma, ei, see et, ta on... - Nõustaja julgestusküsimustes.
Tahate öelda, ihukaitsja? Sel juhul ma ei mõista hästi.
Me oleme üksteist vastamisi näinud. Ma loodan, et te ei solvu,
kui ma teile enda südame avan ja tõtt räägin. Ma seisan alasti teie ees.
Ta külmetub, kui ta oma laua juurde tagasi ei lähe ega riietu.
Ah. Ta teeb ainult nalja.
- Kas te olete Jennifer Barrett? - Jah.
Te lubasite mul loengu läbi viia. Selle eest sooviks ma teid tänada.
Te tundusite mulle atraktiivne. - Ma imetlen teie teoseid väga.
Olen kõiki teie raamatuid lugenud, jälle ja ikka jälle ja...
- Miss Barrett. - Mida? Jennifer.
Jennifer. Tohin ma teile helistada?
Tänan.
Vabandage, kui ma teid segasin.
Mu jumal, ma ei usu seda.
Franke? Kas Angelo...
Kas mu isa tahtis mind kaitsta? - Teid kaitsta?
Teie isa sõitis sageli suveõhtutel siia, et teid kuuvalguses ujumas näha.
Või jälgis teid, kui te balkonil seisite, juukseid kammisite
ja selle või tolle kutiga helistasite.
Või kuidas te lehti laiali keerutasite, kui te sügisel koolist...
koju tulite. Ka mina nägin seda, ja ma arvan, et räägin liiga palju.
Ma elasin elu, lihtsalt. Ja teie olite siin.
Terve selle aja. - Jah, proua.
- Te luurasite mu järel? - Luurasin?
Ei. Nii ma seda ei nimetaks. Ei, ma jälgisin teid.
Teadsin, millal mujale vaadata. - Kas teil oli midagi pistmist...
Bobbie Jordan'iga? - Kuidas palun?
- Bobby Jordan. - Bobby Jordan. Bobby Jordan.
Ei, ma ei tunna ühtegi Bobby Jordan'it.
Me käisime keskkooliajal. Ta pettis mind kogu aeg,
kuid mina olin täiesti hull ta jäerele, ma oleks temaga abiellunud, kui just...
ühel päeval ta poleks imelikuks muutunud. - Ei. Frankie, ei, palun ei!
- Ta ei rääkinud minuga enam sõnagi. - Noored mehed pööravad segi...
sellistes neurootilistes faasides. - Tüdrukud teavad seda samuti.
Ma sooviks veel üht Pernod'. Mis oli Polly Peters'iga?
Teate, kes ta oli? - Ei, pole kunagi temast kuulnud.
Polly Peters? Ei. - Ta oli see vastik tige nõid,
kes arvas, et ma kõikjal ringi panen, iga kutiga!
Ta tegi mu maine maha. - Kõige hapram kogu ilmas on naise maine!
Siis lõpetas ta selle. Peale seda, kui see õnnetus ta autoga juhtus.
Mu auto!
Ta tõmbas siis lihtsalt uttu ja oli äkitselt teises koolis.
Teate mis, Francis? Me saame tasapisi sõpradeks,
kas te ei leia? - Ei, ma ei saa midagi aru.
Olgu pealegi. Kas tahate või mitte, see on nii. Kas te ei märganud,
et te pole mind veel kunagi Jenniferiks kutsunud. Te võiks. See on mu nimi.
Head ööd, Francis.
Head ööd, Jennifer.
- Mida? - Tulge siia! Frankie!
Oh mu jumal! Uks on kinni. Uks on kinni!
Ok. Ma lähen üles. Jääge siia. Ei, minge siit ära, kiiresti!
Tõsiselt. Kaduge siit! Ma saan hakkama. Ärge kartke.
- Ei! Ei. - Jah. Jah.
Ei!
Ta töötas Malatesta heaks, enne kui Stroon'id Chicago'sse kolisid.
Me peame selle Stroon'i ära korisatma, enne kui naabrid siia ilmuvad.
Ma olen täiesti kutu. - Kutu?
Minge teie.
- Ei. - Just. Ärge lööge mind.
Hoidke seda.
- Oi, Rawley, kullake. Tunnen sust puudust. - Ema? Ka sa helistad mulle kindlasti...
homme uuesti? - Jah muidugi, sa tead seda.
Armastan sind samuti. Väga. Olgu. Ole tubli, mu arm.
See on lihtsalt uskumatu. Mu poeg helistab mulle, 5 minutit
peale seda, kui üks Malatesta killeritest üritab mind maha lüüa.
Mis on, millal neil küll õnnestub? Mis siis Rawley'st saab?
Temast saab laps ilma emata. Oh ei! Ei.
Mu poeg ei jää orvuks.
Ma olen otsustanud. Ma tapan Malatesta.
- Te tahate Malatesta tappa? - Frankie, mu päevad kui...
loperdaval linnul on möödas. - See on liiga suur suutäis teile.
Uskuge mind. Tõsiselt. - Üks Allieghieri ei kummarda kunagi, selge?
Seda poleks ma parem pidanud ütlema.
Nii, te tahate Malatesta tappa. See on lahe.
Lihtsalt lahe. See on katsumus igale mehele.
- llus kuu. - Ta on imeilus.
- Ta on lihtsalt imeilus. - Hm, jah.
Te olete kindlasti läbi mõelnud, kuidas te oma kättemaksuoperatsiooni teostate?
- Te teate, mis teha tuleb? - Teha? Oh, te mõtlete, söögitegemisel?
- Ei, just mitte. - Pole just nii lihtne, kui paistab.
Julgus paistab erineval moel välja.
Ma tean.
Ühe naise vaprust ei tohiks kunagi alahinnata.
- Seda ei saaks enam ealseski heaks teha. - Ealeski.
- Võtame kokku. - Hästi. Mis edasi?
Plaanist. Me sõidame Walhalla-Inn'i.
Te ootate väljas. Ma lähen sisse, Malatesta näeb seksikat naist...
Ta arvab, et saab iga naise, kuigi ta juba voltis on.
Ma lehvitan talle ja krutin talle end ümber.
- Arvate, et saate sellega hakkama? - Ja, ma arvan, et ma saan.
- Olgu. Näidake seda mulle. - Mida?
- Kuidas te kõnnite. - Miks?
Kui te sisse lähete ja teie kõnnak teid reedab, mis teil plaanis on, satute...
kiirelt kotti, mis jõkke lendab. - Kas tõesti?
Jälgike seda.
- See pole midagi muud kui jube. - Te tahate mulle ettekirjutada,
kuidas ma käima peaks? - Just.
- Te teate muidugi, kuidas. - Arvan küll. Te sunnite mind seega
siis ette näitama.
Mis ma teen? See on tema töö. - Mis te ütlesite, te oskate küll.
- Valgustage mind pisut. - Te oskate. Üks, kaks, üks.
Ja, nii. Mis on? On teil lampjalad? - Kui te seda ei lõpeta,
ajate te mu segadusse. Siis ei saa. - Te saate hakkama.
Niisiis. Läks! Üks, kaks. Üle puusa. Nagu antiloop.
Nõksuga.
- Ma arvan, et oleks vale sinna üksi siseneda. - Ma saan juba hakkama.
Selles ei ole ma just eriti kindel. Ma peaks ikka vist koos sisse tulema.
Ma vastutan nüüd ise enda eest, ja see tähendab ka, et ma...
oma probleemid ise lahendama pean. Te ei saa mind mitte alati väljatrügida.
Hästi. Tõenäoliselt istub ta nurgalauas,
helistab kindlasti. Korraldab kellegi tapmist üle pika vahemaa.
Suur tänu.
Jennifer. Sõrmus, sõrmus!
Mitte ilma nöörita, ütleb boss.
Seal.
Too ta siia.
Seal istub keegi minu lauas, kes sinuga meelsasti tuttavaks tahab saada.
Kas sellel kellelgil siis kombeid pole, et end mulle esmalt tuttavaks teha?
- Tule nüüd, loll kana. - Lihtsalt ning otse.
Seda ma hindan mehes.
- Noh mis on? Kas tunneme? - See kuulub Angelo'le.
- Ennem. - Ja nüüd tahad sa end parandada.
Mulle ei jää muljet, et sa eriti kurb oleks, või mis?
- Ta oli vana. - Kes mina olen? Mingi "Hüppapeale"?
- Proovida ju võib. - Proovida. Miks mitte?
- Te olete aga üsna usin. - Sa oled fantastiline.
- Mis temal viga on? - Kuradi munnipump. Neetud.
- Pole hullu. Ma aitan teid. - Kutsuge kiirabi! Tooge abi!
Ärge nii palju aidake.
- Sa oled ingel. Mu päästja. - Parem mitte rääkida. Rahu.
Bruno. Pane suu kinni. See naine tuleb minuga kaasa.
Ma ju ütlesin, et pole seda kuradi värki vaja. Mul on kõik korras,
täiesti korras. Küll sa näed.
- Kas tõesti? - Too mulle preester.
- Las juht peab kinni. - Preester? Miks?
Suu kinni ja sea oma juuksed, selge? Lase lõdvaks.
Tervitatud ole sa, Maria, täis pühitsust. Kuuleb mind keegi?
Keegi? Siis koristage need maffia-tüübid mul kaelast!
Aamen. Aamen.
- See on raviõli? - Jah, isa, rahu.
See on Lucios'e pisike fantaasia. Ta tahaks kõigi oma...
voodijänkudega abielluda. - Jennifer, Jennifer.
Mu süda ei tiksu enam nii rütmis kui ennem. Pagan, mis siis ikka?
Ma tahan erilist allakäiku. Tahan sinuga ennem abielluda.
- Ma... ma olen juba abielus. - Kelle asi see on.
- Aga ma olen abielus. - Oh, ei, nii ei lähe.
- Te hüppate nüüd üle oma varju! - Kirik ei tohi lubada,
et siiras armastus ilma pühitsemata... - Ma olen vana mees.
ja on veel paar kuud, ja see kiisu seal tahab mu pappi.
Armastus vajab, nagu kõik tõelised ja ilusad asjad, palju aega,
et õitseda ning kasvada. - Neetud, lõpeta! Lase juba käia!
- Te olete mees ja naine. Suudelge pruuti. - Mine ta juurde.
Kõik on korraldatud. Ühes toas on arst, tesises on pruut, eksole.
Ettevaatust sellega.
- Mis kurat see on? - Sinu pulmakleit. Pane selga!
Liiguta! Tänan.
Kuradi jobu. See oskab ainult haukuda. See loll siga haugub terve öö.
Kus mu pruut on?
Mokk kinni. Kas sa midagi muud ka oskad peale haukumise! Sa oled kasutu!
Sitasti, mis? Keith, seniks kuni see jobu seal kaarte segab,
vaata korraks vanamehe järgi. Tänan. Noh, mine juba. Lase käia.
- Mängin vaid kaarte, muud midagi. - Kuidas kirjutatakse "Ekklesiastiil"?
Jobu!
Kus sa oled, mu armastatu?
Võid tulla. Oleme nüüd üksi.
Kuidas sa välja näed! Sa näed välja kui ingel.
Ma näen välja kui mingi vana kuivanud ploom.
Oh! Mi amore.
Aga täna öösel tõusen ma surnuist üles, kui võimas vana tamm,
kes surnute metsast välja sirutab. Aga inglike,
me peame aeglasemalt tegutsema. Mitte nii kiirelt, selge?
Nagu voolav laavajõgi.
Oh... mu flöödil saab veel paar mõnusat tooni mängida.
Aga ole mu munniga ettevaatlik.
Roni juba märatseva poni otsa.
- Viimane mäng tasus end ära. Tänan. - Kas me võiks musta peetrit mängida?
Sul pole ju ometi mitte kõik. Kas sa ei tahaks mitte oma ema tuua?
- Panen 400 peale. - No, siis võidan mina.
Seda me tahame näha. Hei! Kiisu! Läks, pekipersed, järgi!
Kurat võtaks, kiiremini!
Lase käia, jobu!
Kuradi töllerdis! Ma maksan sulle kätte!
Jennifer! Tule peale!
Sain hakkama. Sain hakkama! Ma tegin Malatesta tümaks!
- Ausalt? Ei või olla. - Muidugi! Ta nägi üsna surnud välja!
- Kuidas siis? - Kuidas?
- Mind ei olnud kohal, sellepärast küsin. - Ma abiellusin temaga.
- Lihtsalt ime. - Jah.
Meie terviseks!
Kui mul enam vaenlasi pole, tähendab see...
umbes, et te kaote siit? Ma olen ikka kindel,
et olen ikka veel... - Suures ohus? Jah, just.
Paar karmi kutti jõlgub veel ringi.
- See on kindlasti Rawley. - Ma võtan vastu.
Ta tunneb minust puudust.
Hallo. Oh.
Oh, Marcello. Ma unustasin teid. Ei, see pole veel hilja.
Ja, homme sobiks.
- Kuidas sul läheb, Bruno? - Soovid sa teada, mis viimased sõnad
vanamehe suust olid? "Ma soovitan sulle tigusi. Need on suurepärased."
- On sul viimane sõna? - Oled sa seda raamatut lugenud?
Sa mõtled seda raamatut seal? Ei. Sellise jama jaoks olen ma liiga intelligentne.
See oleks solvang. Miks peaks mees nagu mina, kes eneses
kindel on, sellise absoluutselt jabura poisikeste jamaga tegelema.
Kuna ta killer on.
Sinusse on palju viha kogunenud.
- Te olite usin. - Renoveerisin pisut elamist.
- Seal. Seal on pisut tsementi. - Oih.
Te olete temasse armunud, mh?
- Kas kõik on korras? - Me võtsime pisut.
- Seda ma ei tahtnud teada. - Ei, aga ma tunnen teid hästi.
- Te tunnete mind. - Marcello palus mind
temaga Sitsiiliasse sõita. - Hm. Tja, ma arvan siis, et te...
- lähete? - Muidugi.
See ei tähenda ju midagi erilist.
Kuid miks teil on hirm? Ennem, kui te mulle ütlete,
mida ma kuulda tahaks? Ennem, kui te mulle ehk ütlete,
et ma rohkemat olen kui üks kohustus? Et ma teile midagi tähendan?
Ma jooksin selle eest ja ei pööranud kunagi ringi.
Sellest peale sai minust üks salapärane legend,
kes end pidevalt edasi pingutas. Mõned pidasid mind narkodiileriks,
teised kahtlustasid, et olen mõrtsukas. Kuid kõik see ei vastanud sellele,
mis tegelikult toimus. Ma räägin teatud valust,
- mis rebib... - ...ja kunagi ei möödu.
Ma tahan, et sa seda teaksid. Tahan, et sa seda tunneks.
Kaitse end selle eest, kes... kes piina tunneb...
ja seda ka sulle soovib. - Arve.
See on minu ema.
- Me oleme ooperimajas. - õnnelik? Noh, mis on?
Marcello, ma pean sulle midagi ütlema.
Ma ei rääkinud tõtt. Mu nimi ei ole Jennifer Barrett,
ma olen Allieghieri. Mu isa oli mees nimega...
Angelo Allighieri, ja ta oli... - Ma tean.
- Sa tead seda? - Tahad teada, kes mina olen, Jennifer?
- Seda ma ju tean, Marcello. - Sul pole kuradima õrna aimugi,
kes ma olen. - Mida?
- Sinu isa tappis minu isa. - Marcello, mida...
- Kutsu mind Gianni'ks. Sammy pojaks. - Mis Sammy?
Sammy Carboni. Angelo tappis ta. Ta oli seal, relvitult.
Tal oli vaid üks golfikepp käes. Sihuke argpüks!
- Ei, sa teed vea. - Aitab! Mis su isa tegi,
ei andnud mulle kunagi rahu. Ma tunnen seda kui eile, seda piina sügaval endas.
- Gianni või Marcello või mis... - Marcello! Mis kuradi nõme,
neetud nimi! Need kuradi värdjad raamatud! Ma ei saanud oma õnnest aru.
Ja kas tead, mida Bruno ütles? "Las tal olla pisikesed fantaasiad."
Bruno! Sina lasid mu isa tappa, mitte Malatesta?
Jennifer, palun, saa aru. La vendetta e tutto.
Vandetta! Keri põrgu sellega.
- Hei, Jennifer! - Figlio di puttana!
- Parli italiano? - Mul oli tore õpetaja.
Muidugi, Frankie! See põhipersevest. See oli mul valus vaadata,
et sa temaga õnnelik olid. Jennifer, palun saa aru.
Ma... ma pean seda nüüd tegema. Minu eelkäijad nõuavad seda minult.
Käbi?
Frankie!
- Muu jumal! - Kui hull see on?
Pole viga. Teater.
Angelo'I oli õigus. Ta ütles, et kunagi tuled sa tagasi.
Ma jälgisin sind juba varem, kui ma veel poisike olin. Jah.
Suveöödel. Su nägu kuuvalgel võlus mind.
Ma pole seda kunagi unustanud. Ma armusin sinusse juba siis.
Ja seda olen ma ikka veel. Jah, usu mind.
Frankie, ma armastan sind väga. Palun kavatsegi teha midagi rumalat,
näiteks surra, peale seda kui end mulle avasid, mida sa oleks...
palju varem teha võinud.
Ära karda.
Ka Angelo ütles alati: " Pole olemas perfektseid inimesi,
on vaid perfektsed momendid." Tal on õigus, sest ma elan ühte praegu läbi.
Teen seda, mida ma kõige meelsamini teen, perekonnaga, mida ma armastan.
Ole kena ja too Frankie minu juurde. Tänan, Rawley.
Frankie! Ema ütles, sa pead kohe tulema. Me peame minema.
Noh läki! - Si, Frankie, andiamo. E tardi!
Üleliigne oleks õelda, et Jennifer oma juured leidnud on
üha rohkem üheks ehtsaks itaalia mammiks muutub. Ma naudin elu.
Miks ka mitte? Kas pole mitte parem sees olla, kui vaid väljast jälgida?
Ahh, Angelo, kui sa nüüd pealt kuuled, ma pean vabandama.
Ma ei suutnud distantsi enam kauem hoida.
*Pühendatud Anthony Quinn'i mälestuseks*
Tõlkinud: HENC